Shutter Island
Boston Harbor Islands 1954
Traducerea și adaptarea: dorula/FlorinA/Shadow/Subtitrari-noi Team
h
Revino-ți, Teddy!
Revino-ți!
E doar apă.
Foarte multă apă.
Haide.
- Te simți bine șefu'? - Da, bine, doar că...
Nu pot să stau pe apă.
- Ești noul meu partener? - Așa-i.
Nu e cea mai bună cale de a ne cunoaște cu capul pe jumătate în toaletă.
Nu semeni cu "Teddy Daniels: omul, legendă". Îți spun asta.
Legendă?
Oricum, ce ați fumat băieți acolo în Portland?
Seatle.
Am venit de la biroul din Seatle.
De când ești la șerifi?
De patru ani.
Știi că e puțin.
Cum e cu tine? Ai o fată? Ești căsătorit?
Am fost.
A murit.
- Isuse... - Nu-ți face griji.
A fost un incendiu în clădire când eram la muncă.
Au murit patru oameni.
Fumul a ucis-o, nu focul.
- Asta e important. - Îmi pare rău.
Unde-mi sunt afurisitele de țigări?
Ia una de la mine.
Puteam să jur că le am în haina când m-am îmbarcat.
Angajații guvernului. Te jefuiesc în față.
Mulțumesc.
Ai primit vreo informare despre instituție, înainte de a pleca?
Tot ce știu e că e un spital de boli mintale.
Pentru infractorii nebuni.
Dacă era vorba doar de oameni ce aud voci
și vânează fluturi, nu ar fi avut nevoie de noi.
- Acolo mergem? - Da.
Cealaltă parte a insulei e o râpă stâncoasă.
Până la intrarea în apă.
Docul este singurul loc de intrare. Sau de ieșire.
Vom pleca din nou, imediat ce ajungeți pe țărm.
Aș aprecia dacă v-ați mișca rapid.
- De ce? - Vine furtuna.
N-am mai văzut până acum o insignă de șerif.
Sunt paznicul adjunct McPherson, domnilor.
Bun venit pe Shutter Island. O să vă duc la Ashecliffe.
Băieții tăi par puțin tensionați, dle McPherson.
Pe moment șerife, așa suntem cu toții.
AMINTIȚI-VĂ DE NOI PENTRU CĂ ȘI NOI AM TRĂIT, IUBIT ȘI RÂS.
Perimetru electrificat.
De unde știi?
Am mai văzut așa ceva, înainte.
În regulă. Domnilor veți beneficia de tot ajutorul pe care vi-l putem da.
Pe durata șederii, va veți supune protocolului. S-a înțeles?
Absolut.
Clădirea roșie din dreapta voastră, e pavilionul A. Cel pentru bărbați.
Pavilionul B, cel pentru femei, e la stânga voastră.
Pavilionul C, e clădirea de pe râpă. Nu e loc de plimbare pentru civili.
Cei mai periculoși pacienți sunt cazați acolo.
Intrarea în pavilionul C e interzisă fără aprobare scrisă și prezența fizică
a mea și a doctorului Cawley.
S-a înțeles?
Te porți de parcă nebunia se ia.
De aceea vi se cere să predați armele.
Dle McPherson, am fost numiți pe bună dreptate șerifi.
Ni se cere să purtăm armele tot timpul.
Ordinul 319 al Codului Federal al Penitenciarelor
spune că în interiorul penitenciarelor
ofițerul șef al instituției are autoritatea finală.
Domnilor, nu veți trece de aceste porți cu armele.
Bine. Acum că am terminat cu chestiunile oficiale, haideți băieți,
ce ziceți să mergem să-l găsim pe dr.Cawley.
Când a evadat? Prizoniera?
Mi-e teamă că dr Cawley va trebui să vă informeze asupra situației.
Protocolul.
Un ofițer de corecție, într-o instituție de boli mintale...
- e o priveliște ciudată, dacă-mi permiți. - E singura procedura de gen în SUA.
Chiar și din lume. Avem grijă doar de cei mai periculoși pacienți.
Cei de care alte spitale nu se pot ocupa. Și totul datorită dr Cawley.
A creat ceva într-adevăr unic aici. Spitalul, oameni care se ocupă...
Legitimațiile, domnilor.
Insignele, domnilor.
Dr Cawley e consultat de multe ori
- de către Scotland Yard, MI 5, OSS... - De ce?
Ce vrei să spui?
Pentru ce ar vrea agențiile de securitate să consulte un psihiatru?
Cred că asta ar trebui să-l întrebați pe el.
- Șerif Daniels. - Sunt Ted.
Șerif Aule.
- Mulțumesc adjunctule. Asta e tot. - Da, domnule.
A fost o plăcere, domnilor.
Cu siguranță, are multe de spus despre dvs.
McPherson e un om bun. Crede în munca pe care o facem aici.
Și care ar fi asta mai exact?
O legătură morală între lege și ordine și îngrijire medicală.
Scuză-mă doctore, o ce, între ce și ce?
Picturile astea sunt destul de exacte.
Era genul de pacienți cu care aveam de-a face.
Încătușați și lăsați în propria murdărie.
Erau bătuți, ca și cum sângele ar fi putut scoate nebunia,
le făceam găuri în creieri, îi scufundăm în apă înghețată până-și pierdeau cunoștință.
Sau chiar se înecau.
- Și acum? - Îi tratăm.
Încercam să-i vindecăm, să-i tratăm.
Și dacă astea eșuează, cel puțin le oferim măsuri de încredere în viață și calm.
Ăștia sunt cu toții...
delicvenții violenți, da?
Rănesc oamenii.
- În unele cazuri îi omoară. - În aproape toate cazurile. Da.
Personal doctore, trebuie să spun atunci, la dracu cu simțul lor pentru calm.
Treaba mea e să-mi tratez pacienții, nu victimele lor. Nu-s aici să-i judec.
- Deci, prizoniera asta... - Pacienta.
Scuză-mă, pacienta. O anume Rachel Solando,
- a evadat cândva în ultimele 24 de ore. - Noaptea trecută.
Între ora 22 și miezul nopții.
- E considerată periculoasă? - Ai putea spune asta.
Și-a ucis cei 3 copii.
I-a înecat în lacul din spatele casei.
I-a luat unul câte unul și i-a ținut cu capul în apă până s-au înecat.
Apoi i-a adus în casă și i-a aranjat în jurul mesei din bucătărie și a mâncat,
înainte ca un vecin să treacă pe acolo.
Ce e cu bărbatul ei?
A murit. Pe plajele din Normandia. Este văduvă de război.
S-a înfometat la început când a venit... A insistat că, copiii nu erau morți.
- Scuze dr, nu se întâmplă să ai o aspirină? - Ești dispus la dureri de cap, șerife?
Câteodată, dar azi...
- sunt mai predispus la râul de mare. - Deshidratarea...
- Te simți bine, șefule? - Da.
În cazul ăsta, ai dreptate. Cu cât e mai simplu, cu atât mai bine.
Mulțumesc mult.
Rachel continuă să creadă că copiii sunt în viață.
Deasemenea credea, că asta e casa ei din Berckshires.
Glumești.
În doi ani de zile nu și-a dat seama că e într-o instituție.
Credea că eram cu toții...
curieri, lăptari, postași.
Iluzia ei că copiii nu erau morți, i-a creat o structură fictivă elaborată
și ne-a dat la toți roluri în această... ficțiune.
- N-ați cercetat încă terenul? - Paznicul și ai săi, au cercetat insula,
dar n-au găsit nicio urmă.
Ce e mai tulburător, e că nu știm cum a ieșit din cameră.
Era încuiată pe dinafară...
și avea bare la fereastră.
Ca și cum s-a evaporat prin pereți.
Am adus-o înapoi aici după terapia în grup. Am încuiat-o.
M-am întors pentru rondul de la miezul nopții și dispăruse.
Serios, doctore, cum e posibil ca adevărul să nu fi ajuns la ea?
Adică e într-o instituție de boli mintale, da?
Se pare că a învățat ceva din când în când.
- Câte perechi de pantofi primesc pacienții? - Două perechi.
Sănătatea psihică nu e o alegere, șerife,
nu poți alege "să treci mai departe".
Deci... a plecat în picioarele goale?
Haide doctore, nu putea merge 10 m pe terenul ăsta.
Legea celor 4. Cine-i 67?
Ăsta-i cu siguranță scrisul de mână al lui Rachel.
- N-am idee ce înseamnă Legea celor 4. - Vreun termen psihiatric?
Mi-e teamă că nu.
Cine-i 67?
La dracu dacă știu!
Trebuie să spun că asta se apropie de concluziile mele clinice.
Uite, deci crezi că e o mâzgăleală aleatoare?
Nu, de loc. Rachel e deșteaptă. Sclipitoare de fapt.
- Hârtia asta poate fi importantă. - Scuză-mă doctore, dar...
- noi trebuie să păstrăm asta. - Bineînțeles.
La plecare trebuia să treacă pe aici.
După ce se dă stingerea, îngrijitorii joacă cărți aici.
Noaptea trecută erau 7 oameni ce stăteau la baza scărilor, jucând poker.
Și totuși cumva, Rachel a reușit să se strecoare pe lângă ei.
De ce?
Te face să te simți rău?
Doctore, avem nevoie de acces la dosarele întregului personal medical
ale asistentelor, îngrijitorilor, gărzilor.
- Oricine care lucra aici. - Cererea ta va fi luată în considerare.
Asta nu-i o cerere, doctore.
Asta-i o unitate federală. Un prizonier periculos...
- Pacient. - Pacient...
- Care a evadat acum. Te vei supune... - Tot ce spun, e că voi vedea ce pot face.
Doctore, va trebui să vorbim cu personalul, înțelegi?
O să-i adun în sala comună, după cină.
Dacă mai aveți întrebări, sunteți liberi să vă alăturați adjunctului la căutări.
Sunt 18 km până la cel mai apropiat pământ și apa e înghețată.
Curentul a fost puternic noaptea trecută. Fluxul a fost înalt.
Dacă s-a înecat sau s-a sfărâmat de stânci, corpul i-ar fi fost adus pe mal.
Cavernele alea de acolo, le-ați verificat?
N-avea cum să ajungă acolo.
Baza stâncilor e acoperită iedera sălbatică, oțetar, arbuști de stejar
și o mie de plante cu țepi mari cât scula mea.
Ai spus-o chiar tu șerife, nu are pantofi.
În regulă. Să verificăm cealaltă parte.
- Ce e turnul ăla? - E un vechi far.
Paznicii deja au căutat înăuntru.
- Ce e în el? Alți pacienți? - E o instalație de canalizare.
Se va întuneca în curând.
O să oprim astea peste noapte.
Să mergem, băieți.
- Tu păzeai palierul, da? - Da.
Nu putea nimeni veni sau să plece pe coridorul ăla, fără să-l văd.
În regulă, Rachel Solando,
de cine mai trebuia să treacă ca să iasă de aici?
De mine.
Glen Miga.
- Domnule, n-am văzut nimic. - Și ai fost la post toată noaptea?
Da. Dar n-am văzut nimic.
Glen.
Spune-mi adevărul.
Am fost probabil... la baie.
- Ce? Ai încălcat protocolul? Cristoase... - N-am fost plecat decât un minut.
În regulă, nu știu la ce să mă aștept aici. Să recapitulăm cu toții.
Dna Solando a fost dusă în camera ei pentru stingere.
Știe cineva ce a făcut înainte de asta?
Nimeni?
Haideți, cineva, cineva.
A fost într-o ședință de terapie în grup.
S-a întâmplat ceva neobișnuit?
Definește "neobișnuit".
- Scuză-mă! - E o instituție de boli mintale, șerifule,
pentru infractorii nebuni.
"Obișnuit", nu-i o mare parte a zilei.
O să reformulez.
S-a întâmplat ceva seara trecută în timpul ședinței de grup, care a fost...
- să zicem, mai memorabil decât... - Normal?
Exact!
Nu. Îmi pare rău.
Dna Solando a spus ceva în timpul ședinței de terapie în grup?
Era îngrijorată în legătură cu ploaia.
Și nu-i plăceau fructele de aici.
Se plângea constant. Inclusiv seara trecută.
Deci... erai acolo în prezența unui doctor?
Dr Sheehan a condus discuțiile.
Dr Sheehan?
Da. El a condus ședința.
E doctorul "inițial" al lui Rachel.
El îi supraveghea direct tratamentul.
Va trebui să vorbim cu dr Sheehan.
Mi-e teamă că nu va fi posibil.
A plecat cu feribotul în această dimineață. Vacanță sa era deja planificată.
Și-a amânat-o prea mult.
Sunteți în stare de securitate maximă.
Un pacient periculos a evadat
și îl lași pe doctorul ei să plece? În vacanță?
Bineînțeles, e doctor.
Ai numărul de telefon unde a plecat?
Alo? Alo?
Alo?
E cineva acolo?
Îmi pare rău dle, dar e totul căzut. Toate liniile.
Furtuna a lovit continentul ca un ciocan.
Dacă-l faci să meargă, caută-mă imediat. Șerifii trebuie să dea un telefon important.
Da, domnule.
Mi-e teamă că trebuie să fac rondul de seră prin pavilioane,
dar voi fi acasă pentru un pahar și un trabuc... pe la 9,
dacă vreți să treceți
Bine, putem vorbi atunci, da?
Am vorbit, șerifule.
Trebuie să spun că mă gândesc că am intrat în serviciul public în care nu trebuia.
E puțin copleșitor. A fost construită în timpul războiului civil,
în același timp cu fortul militar ce adăpostește pavilionul C.
Cartierul general al comandantului. Când unchiul Sam a primit factura,
comandantul a fost trimis la curtea marțială.
Înțeleg de ce.
Frumoasă muzică. Ce este? Brahms
Nu.
E Mahler.
Așa e șerifule.
Iertați-mă, domnilor... Colegul meu, dr Jeremiah Naehring.
Cvartetul pentru pian și coarde în La minor.
- Cu ce vă otrăvesc, domnilor? - Rye, dacă aveți.
Sifon cu gheață, vă rog. Mulțumesc.
Nu sunteți de acord cu alcoolul?
Sunt surprins.
Nu e obișnuit pentru bărbații din profesia dvs, să bea?
Destul de obișnuit. Într-a dvs?
- Scuză-mă! - În profesia dr, psihiatria...
Am auzit că e plină de băutori și bețivi.
Nu, după știința mea.
Ce aveți în pahar, ice tea?
Excelent șerifule.
Ai un mecanism de apărare uimitor.
Trebuie să fii expert la interogatorii.
Oameni ca tine... sunt specialitatea mea.
Oameni ai violenței.
Asta-i o prezumție dată dracului.
Nu-i o prezumție. M-ați înțeles greșit. Am spus că ești un om al violenței.
Nu te-am acuzat că ai fi violent. E o diferență.
Te rog, te rog, edifică-ne, doctore.
Amândoi ați fost în serviciul militar, peste hotare.
Nu pe o întindere prea mare, Doc. Știi, am cam învârtit hârtiile pe acolo.
Nu, nu le-ați învârtit.
Încă din școală, aș paria că niciunul din voi, nu s-a ferit de conflicte fizice.
Nu că v-ar fi plăcut, dar retragerea nu era ceva ce putea fi o opțiune.
N-am fost crescuți să fugim, doctore.
Înțeleg... crescuți.
Cine te-a crescut, șerifule?
Pe mine?
Lupii.
Foarte impresionat mecanismul de apărare.
Crezi în Dumnezeu, șerifule?
Vorbesc foarte serios.
Astea-s prostii.
Ai văzut vreodată... o tabără a morții, dre?
Un lagăr de concentrare.
Engleza ta e foarte bună, perfectă.
Engleza ta e foarte bună. Apeși prea tare consoanele, totuși.
Ești german?
- Emigrația legală, e o crimă? - Nu știu doctore, tu să ne spui.
Ascultă, avem nevoie de dosarele lui Sheehan și ale membrilor personalului.
Niciun astfel de dosar nu-ți va fi eliberat. Punct.
- O să avem nevoie de dosarele alea. - Nici nu se pune problema.
Prostii, nu se pune problema. Prostii.
Oricum, cine dracu răspunde aici?
Dr Naehring este legătura noastră cu conducerea de peste ocean.
A primit cererea ta și a fost refuzată.
Refuzată? Ei nu au autoritatea de a refuza. Și nici dvs, domnule.
Șerifule, continuă-ți ancheta și vom face tot ce putem ca să ajutăm.
Ancheta asta s-a terminat.
O să ne facem raportul și o să-l dăm...
- Băieților lui Hoover. - băieților lui Hoover, așa-i.
Vom lua feribotul în zori.
Haide, Chuck
Frumoasă încercare.
Veți fi cazați în pavilionul îngrijitorilor.
Șefule! Chiar ne facem bagajele?
De ce?
Cred că nu știu. Doar că... n-am mai renunțat până acum.
Încă n-am auzit o dată, adevărul Chuck.
Rachel Solando nu s-a strecurat desculță dintr-o cameră încuiată, fără ajutor.
Cred că, cu mult ajutor.
Poate Cawley stă în reședința sa acum
și își reconsideră toată atitudinea.
- Poate că dimineață... - Ai blufat?
N-am spus asta.
Am găsit un întreg stoc din asta, Teddy.
Isuse, te vei lăsa vreodată?
Am ucis mulți oameni în război.
De asta bei?
Ești adevărata?
Nu.
Ea e încă aici.
Cine?
Rachel?
N-a plecat niciodată.
Îți amintești când am stat în cabană într-o zi de vară?
Eram așa fericiți.
Ea e aici.
Nu poți pleca.
N-am să plec.
Te iubesc atât de mult.
- Eu sunt oase, într-o cutie, Teddy. - Nu.
Ba da.
Trebuie să te trezești.
Nu vreau să pleci.
Ești aici.
Ba nu sunt.
Trebuie să te confrunți cu asta.
Dar ea e...
la fel și el.
Cine?
Laeddis.
Trebuie să plec.
Trebuie să te mai țin puțin în brațe.
- Trebuie să te mai țin în brațe. - Doamne, Teddy...
Trebuie să-mi dai drumul.
Nu pot.
N-o să vină feribotul pe o vreme de rahat ca asta.
Doctore.
Doctore, doctore.
Trebui să-i anchetăm pe pacienții care erau în grupul de terapie al lui Rachel.
Am crezut că ancheta voastră s-a terminat.
Se pare că nu putem lua feribotul.
Rachel primea alt tratament pentru "boala" sa?
Știți care e starea de sănătate mintală în zilele astea, domnilor?
Nu. Nu suntem doctori.
Războiul.
Vechea școală crede în intervenția chirurgicală.
Psiho chirurgia. Procedurile sunt ca la lobotomia orbitală.
Unii spun că pacienții devin rezonabili, alții spun că devin zombi.
- Și noua școală? - Psiho farmacologia.
Un nou medicament tocmai a fost aprobat de autorități.
Îi relaxează pe pacienții psihotici.
Poți spune că îi îmblânzește
- Și din ce școală faceți parte, doctore? - Eu?
Am această idee radicală că trebuie să-l tratezi pe pacient cu respect.
Că trebuie să-l asculți.
Încearcă să-l înțelegi. S-ar putea să ajungi la el.
- La pacienții ăștia? - Și la ăștia.
Ceea ce trebuie să fie ultimul resort, devine primul răspuns.
Dă-le o pastilă și pune-i într-un colț, și totul va dispare.
Rachel Solando era pe o combinație de pastile
ce trebuia să o împiedice să devină violentă, și aveau efect intermitent.
Cel mai mare obstacol în recuperarea ei, a fost refuzul ei de a înfrunta ce a făcut.
"A fost."
E vreun motiv pentru care te referi la pacienta ta la timpul trecut, doctore?
Uită-te afară, șerife.
De ce crezi?
Următorul e Peter Breene. A atacat sora medicală a tatălui cu un pahar spart.
Sora a supraviețuit, dar fața i-a fost desfigurată permanent.
Abia aștept.
Zâmbea, adică, era drăguță.
Dar... i se putea citi în ochi. Îi plăcea să fie dezbrăcată.
Să o sugă.
În regulă, dle Breene.
Și m-a întrebat dacă poate lua un pahar cu apă?
Singură, în bucătărie? De parcă ar fi așa mare scofală?
- De ce era mare scofală? - Era evident.
Voia să-mi scot treaba, ca să poată râde de ea.
Dle Breene,
trebuie să vă punem niște întrebări, bine?
Când am tăiat-o a țipat.
Dar...
M-a speriat.
La ce se aștepta?
Interesant.
Dar suntem aici ca să vorbim de Rachel Solando, bine?
Rachel Solando...
știți că și-a înecat proprii copii?
Și-a înecat copiii.
Asta-i nenorocita de lume bolnavă în care trăim, vă spun asta.
Ar trebui să fie gazați cu toții?
Toți... retardații, criminalii, negrii.
Să-ți omori copilul? Gazați-o pe javră.
Poți... să încetezi?
- O soră? - Te rog. Încetează.
Asistenta aia, poate avea copii.
Un soț...
încercând să facă bani cât le trebuie,
să aibă o viață normală...
Scrie în dosarul tău
că i-ai sfâșiat fața, nu-i așa?
Felicitări, nu mai e nimic normal pentru ea, niciodată.
Știi de ce se temea ea?
De tine.
Poți înceta, ta rog?
Încetează!
Te rog, oprește!
- Cunoști un pacient numit Andrew Laeddis? - Nu! Nu!
Vreau să mă întorc.
N-o să ies niciodată de aici.
Nu-s sigură că ar trebui.
Scuzați-mă că vă spun asta...
- dra Kearns... - Doamnă.
Doamna Kearns.
Păreți destul de...
destul de normală, adică...
în comparație cu ceilalți pacienți.
Am avut zile negre. Cred că toată lumea le are.
Diferența e că mulți oameni nu-s omoară soțul cu un topor.
Deși personal cred că dacă un bărbat de te bate și...
se culca cu jumătate din femeile cu care se vede și nimeni nu te ajută,
să-l omori cu toporul nu e lucrul cel mai puțin de înțeles pe care-l poți face.
Poate că n-ar trebui să ieși.
Ce aș face dacă aș ieși?
Nu mai cunosc lumea. Se spune că sunt...
bombe ce pot transforma un oraș întreg în cenușă.
Și ceea ce numesc "televiziune"...
voci și fețe ce vin dintr-o cutie.
Deja aud destule voci.
Ce ne poți spune despre Rachel?
Nu mare lucru. Se... păstra în interior.
Credea că, copiii ei erau în viață,
credea că încă locuiește în Berkshires și toți îi eram vecini.
- Lăptarul, poștașul... - Omul de la livrări...
Dr Sheehan, a fost acolo în noaptea aceea?
Da.
A vorbit despre furie.
Spune-mi despre el...
cum e?
Cred că e...
în regulă, drăguț...
Nu-ți sare în ochi, cum ar spune mama.
S-a dat la tine?
Nu.
Nu, dr Sheehan e un doctor bun, n-ar fi...
Poți să... poți să-mi dai un pahar cu apă?
Nicio problemă.
Mulțumesc, șerifule.
Cred că mai am o întrebare pentru dvs, dna Kearns.
Ați întâlnit vreodată un pacient pe nume Andrew Laeddis?
Nu.
N-am auzit de el.
A fost instruită.
A folosit practic aceleași cuvinte ca ale lui Cawley și ale asistentei.
- Ca și cum i s-a spus exact ce să spună. - Cine-i Andrew Laeddis?
Ai întrebat fiecare pacient despre el. Cine e?
Ce naiba, șefule, sunt partenerul tău, pentru numele lui D-zeu!
Abia ne-am cunoscut, Chuck.
Nu ești în meserie de mult timp.
Ai o datorie, o cariere. Ce fac eu...
nu e chiar că la carte.
Nu-mi păsa să fac ca la carte, șefule, vreau doar să știu ce dracu se întâmplă.
Când a apărut cazul ăsta,
- l-am cerut în mod expres, înțelegi? - De ce?
Andrew Laeddis,
era tipul de la întreținere în blocul în care soția mea și cu mine, locuiam.
Bine.
Era și piroman.
Andrew Laeddis a aprins chibritul,
ce a cauzat incendiul ce mi-a ucis soția.
Deschideți!
Ce s-a întâmplat cu Laeddis?
A scăpat. Laeddis a scăpat și a dispărut.
Acum un an am deschis ziarul și era acolo.
Un ticălos urât.
Avea o cicatrice nouă de la tâmpla dreaptă până în partea stângă a buzei.
Ochii de culoare diferită. O față ce nu o poți uita.
A incendiat o școală. A ucis 2 oameni.
A spus că vocile i-au zis să o facă.
Întâi a fost trimis la închisoare și apoi a fost transferat aici.
- Și apoi? - Apoi, nimic.
A dispărut de parcă n-ar fi existat. Nicio înregistrare, niciodată.
Sunt sigur că nu-i în pavilionul B. Locuiește în pavilionul C.
Sau ar putea fi mort.
La fel și Rachel Solando. Sunt multe locuri unde poți ascunde un corp.
Numai că e un loc pe care nimeni nu l-a observat cu adevărat.
Pacienta aia, Bridget Kearne, când m-a trimis după apă,
ți-a spus ceva, nu-i așa?
Nu.
Haide, șefule!
A scris.
FUGI.
Șefule!
Trebuie să ne întoarce. Se transformă într-un Kansas nenorocit aici!
În regulă. Acum. Să mergem!
Ferește!
Isuse!
Haide! Să ne întoarcem!
Isuse Cristoase.
- Ești bine, șefule? - Da. Sunt bine.
Deci crezi că Laeddis e aici...
Ce ai de gând să faci?
Nu-s aici ca să-l ucid.
Dacă era soția mea... îl omoram de două ori.
Când am trecut de porțile de la Dachau, paznicii SS ni s-au predat.
Comandantul a încercat să se sinucidă până am ajuns la el, dar...
a lucrat de mântuială.
a durat o oară până a murit.
Când am ieșit afară, am văzut cadavrele pe pământ.
Prea multe ca să le numeri.
Prea mulți ca să-ți imaginezi.
Da.
Gărzile s-au predat, le-am luat armele, i-am aliniat...
N-a fost o luptă corectă, a fost...
a fost crimă.
M-am... săturat să ucid.
Nu de asta sunt aici.
Deci despre ce e vorba?
După ce Laeddis a dispărut,
am început să fac niște cercetări asupra Ashecliffe.
Multă lume știa de locul ăsta, dar nimeni nu voia să vorbească, știi, ca și cum...
erau speriați de ceva.
Locul ăsta a fost fondat printr-o donație specială.
de la Comitetul American de Activități.
Grozav. Și cum o să ne luptăm cu Comitetul de pe o insulă din portul Boston?
Făcând experimente asupra minții.
Așa bănuiesc.
Și crezi că asta se întâmplă aici?
Cum am spus, nimeni nu vorbește, da?
Până când am găsit pe cineva care a fost pacient aici.
Tipul se numește George Noyce.
Un puști drăguț de la facultate. Socialist.
I s-au oferit bani pentru niște teste psiho. Ghici ce testau.
- Testau pastile. - A început să vadă dragoni peste tot.
Aproape și-a omorât profesorul în bătaie. A dispărut la Ashecliffe.
Pavilionul C.
L-au eliberat după 1 an, da? Ce face?
La două săptămâni după ce ajunge pe țărm, intră într-un bar. Spintecă mortal 3 oameni.
Avocatul său a pledat pentru nebunie, dar zgomotele...
se ridică în sala de judecată și
îl imploră pe judecător, pentru scaunul electric,
oriunde, dar nu într-un spital de boli mintale.
Judecătorul i-a dat închisoare pe viață la Dedham.
- Și tu l-ai găsit? - Da, l-am găsit.
E o epavă.
Dar e foarte limpede din ce mi-a spus,
că aici fac experimente pe oameni.
Nu știu, șefule.
- Nu cred un nebun. - Asta-i frumusețea poveștii.
Nebunii sunt subiectul perfect. Vorbesc, dar nimeni nu-i ascultă.
Am stat la Dachau.
Am văzut ce sunt capabili oamenii să facă unii altora, da?
Pentru numele lui D-zeu, am luptat într-un război nenorocit
ca să-i oprim, și acum aflăm că poate se întâmplă aici?
Pe pământul nostru? Nu.
Ce ai de gând să faci cu adevărat, Teddy?
O să obțin dovada.
O să mă întorc și o să arunc în aer locul ăsta.
Asta e.
Stai puțin.
Ai început să întrebi în jur de Ashecliffe.
Ai așteptat șansa să ajungi aici și dintr-o dată au nevoie de un șerif.
Am fost norocos că a evadat un pacient, era scuza perfectă.
Nu, nu, nu șefule. Norocul nu merge așa.
Lumea nu merge așa. Au un gard electric la o unitate medicală.
Pavilionul C este în interiorul unui fort din războiul civil?
Un șef al personalului care-i legat de SS finanțat de US?
Adică, Isuse Cristoase! Totul la locul ăsta pute a "operațiune guvernamentală."
- Dacă te voiau aici? - Prostii.
- Pui întrebări. - Prostii.
Prostii? Unde-i Rachel Soalndo? Unde-i vreo dovadă că măcar a existat?
N-aveau de unde să știe că mi se va da cazul. În niciun caz.
În timp ce tu îi cercetezi pe ei, ei te cercetează pe tine.
Tot ce trebuiau să facă era să falsifice o evadare, să te aducă aici.
Și acum te-au adus. Ne-au adus pe amândoi aici, acum.
Șerifule, ești aici?
Sunt paznicul adjunct, McPherson
Șerifule!
Ce zici de asta? Ne-au găsit.
E o insulă, șefule. Mereu ne vor găsi.
Știu că sunteți acolo.
O să plecăm de pe insula asta nenorocită. Tu și cu mine.
Haide!
- Haide! - Du-te!
Puneți-vă haine uscate, dr Cawley vrea să vă vorbească. Acum!
Și grăbiți-vă, chestia asta se transformă într-un uragan nenorocit!
Sper să fie curățate costumele.
Ar trebui să fie gata până mâine.
Dacă nu suntem măturați cu toții mai întâi.
Apropos, mi-e teamă că țigările voastre sunt terminate...
Așa că...
E singura noastră alegere, da?
Am crezut că-i un cadou frumos, dar dacă nu vă convine...
Acum că ai adus vorba, sunt bune.
De aceea trebuie să repet cu insistență, toți pacienții din pavilionul C,
trebuie legați la mâini.
Dacă unitatea va fi inundată, se vor îneca. Știi asta.
- Va trebui o inundație masivă. - Suntem pe o insulă,
în mijlocul oceanului, în timpul unui uragan.
O inundație masivă e o posibilitate destul de mare.
E un joc, Steven. Dacă se întrerupe curentul?
Avem generatoare.
Și dacă cedează? Se vor deschide ușile celulelor.
Unde vreți să ajungeți cu asta?
Nu pot trimite un feribot să-i salveze rapid pe continent până trece prăpădul.
Ai dreptate. Probabil ca responsabilitatea recuperării ne va reveni nouă, aici.
Dar dacă sunt încătușați de podea, vor muri.
24 de oameni.
Poți trăi cu asta, oare?
Sincer, dacă ar depinde de mine,
i-aș pune pe toți 42 din pavilioanele A și B, în cătușe.
Scuzați-mă. Scuzați-mă.
- Șerifule. - Îmi pare rău, am o singură întrebare.
Da, voi fi cu voi într-o clipă.
Am vorbit în dimineața asta de bilețelul lui Rachel Solando.
Legea celor 4, mi-a plăcut asta.
Ai spus că n-ai idee la ce s-ar putea referi al doilea rând, corect?
Cinei 67?
Da, mi-e teamă că tot nu știu. Niciunul dintre noi nu știe.
Nu-ți vine nimic în minte.
Nimic?
Pentru că cred că ai spus că sunt
24 de pacienți în pavilionul C.
Și 42 de pacienți, în pavilionul B,
ceea ce înseamnă un total de cât, 66 de pacienți, în unitate.
E corect, da.
Se pare că Rachel Solando sugerează
că ai și un al 67-lea pacient, doctore.
- Mi-e teamă că nu-l avem. - E ridicol.
- Ce faci aici? - Ne facem nenorocita de meserie.
McPherson nu ți-a spus vestea cea bună?
Nu, care-i vestea bună, doctore?
Rachel a fost găsită.
E aici.
În siguranță și mulțumită.
Nu e niciun semn pe ea.
Cine sunt acești bărbați?
De ce sunt în casa mea?
Sunt ofițeri de poliție, Rachel.
Au... câteva întrebări.
Doamnă.
S-a semnalat prezența unui comunist cunoscut
un subversiv ce a împrăștiat manifeste în această zonă.
Aici?
În acest cartier?
Da, mi-e teamă că da.
Dacă ne-ați spune ce ați făcut ieri, unde ați fost,
ne-ați ajuta să îngustăm cercetările.
Da...
Păi, eu...
Am pregătit micul dejun pentru Jim și pentru copii,
și apoi am...
i-am împachetat masa de prânz a lui Jim și el a plecat.
Apoi am trimis copiii la școală.
Și apoi...
am decis să înot mult în lac.
Înțeleg.
Și după asta?
După asta...
M-am gândit la tine.
Îmi... îmi pare rău, doamnă.
Nu știu despre ce vorbiți.
Nu știi ce singură am fost, Jim?
Ai murit...
Așa ai făcut.
Plâng în fiecare noapte.
Cum ar trebui să supraviețuiesc?
Doamne.
Rachel... o să fie bine.
Îmi pare așa de rău, dar...
totul o să fie în regulă, bine?
Te-am îngropat.
Am îngropat un coșciug gol. Corpul tău era numai carne împrăștiată pe mare,
mâncată de rechini.
Jim al meu e mort, așa că cine dracu ești?
Cine dracu ești?
Cine ești? Cine ești?
Îmi pare rău.
N-am vrut să întrerup, am crezut că îți va spune ceva, dar...
Am găsit-o lângă far,
sărind pe stânci.
N-avem idee cum a scăpat. Va trebui să vă cer să coborâți în subsol.
Avem mâncare, apă, și paturi. E cel mai sigur loc în care putem fi
când va lovi uraganul.
Te simți bine? Ești palid.
Sunt bine, doar că...
Șefule, te simți bine?
E așa... e așa multă lumină, nu-i așa?
Foto sensibilitate, e nevoie de ceva timp. Șerifule, ai o migrenă?
Da, bine.
Ia astea, șerifule. Două ore de somn și o să fii limpede la cap.
Ai o migrenă. Imaginează-ți că cineva ți-a intrat în cap
ți l-a umplut cu lame și apoi l-a scuturat cât de tare a putut.
Ia pastilele astea, șerifule.
- Nu... nu le vreau. - Îți vor lua durerea. Ia pastilele.
Trebuie să se întindă.
Ai grijă. În regulă.
O să fii bine. Relaxează-te.
- Cine e ăla? - El?
E paznicul.
Nu-ți fă griji pentru el, bine?
Seamănă... cu un fost... nenorocit militar.
Știi ceva, nu te pot contrazice cu asta.
Ar fi trebuit să mă salvezi.
Trebuie să ne salvezi pe toți.
Amice...
Laeddis.
Da.
Bună, amice.
Fără resentimente, da?
Fără ranchiună.
Ceva pentru mai târziu.
Știu cât de mult ai nevoie.
Bate ceasul, prietene.
Nu mai avem timp.
Ajută-mă aici.
Aș putea avea necazuri.
Te simți bine?
Îmi pare atât de rău.
De ce nu m-ai salvat?
Am încercat, am vrut, dar când am ajuns acolo,
era prea târziu.
Vezi?
Nu e frumoasă?
De ce ești udă, iubito?
Laeddis nu e mort.
Nu a murit.
E încă aici.
Știu.
Trebuie să-l găsești, Teddy.
Trebuie să-l găsești și să-l ucizi, Ted.
E în regulă.
Încă o dată!
Generatorul e defect.
Ești bine șefu'.
Migrena naibii!
Nu este curent. Generatorul e stricat. Toți au luat-o razna.
Ce vrei să fac?
Cristoase!
Nu, nu, nu! Las-o jos.
Acum! Acum!
Se pare că tot sistemul electric e prăjit.
Cred că este o bună posibilitate.
Tot sistemul de securitate electronic...
De la ferestre, porți, uși...
Haide.
Frumoasă zi pentru o plimbare, nu crezi?
În pavilionul C spre exemplu.
Niciodată nu e prea târziu
Ți-am povestit despre George Noyce?
El mi-a spus unde-i țin pe cei mai răi.
Tipul a plecat de acolo că era speriat.
Noyce nu ți-a spus nimic despre laborator?
Nu chiar.
Tot ce-și amintește sunt oameni țipând zi și noapte. Nu erau ferestre.
Erau gratii peste tot.
Drăcia naibii.
Sunteți pentru prima dată în curtea C, nu?
- Da, da... - Da.
- Am auzit povești, dar... - Credeți-mă, n-ați auzit prostii.
Majoritatea lor sunt închiși acum,
dar mai sunt încă unii afară.
Dacă vedeți unul, nu încercați să-l împiedecați.
Vă va ucide.
Limpede?
Atunci mișcați-vă fundurile. Dați-i drumul.
E aici.
Laeddis.
Îl simt.
Tai-o! Tu ești.
Laeddis!
Hei, hei!
Teddy!
Ascultă-mă!
Ascultă! Nu vreau să plec, bine?
De ce ar vrea cineva asta? Am auzit multe aici.
Despre lumea exterioară. Despre atol,
despre testele bombei cu hidrogen.
Știi cum funcționează o bombă cu hidrogen?
- Cu... hidrogen? - E nostim.
Alte bombe explodează, corect?
Dar nu și cea cu hidrogen. Asta face implozie.
O explozie care e de mii, de milioane de ori mai distrugătoare decât o implozie.
- Ai înțeles? - Da, da...
- Ai înțeles? - Am mai spus o dată!
Dă-i drumul!
Nu!
Ce faci?
Isuse Cristoase, Teddy.
L-ați prins pe Billings?
Ce se întâmplă cu voi, băieți? Prindeți-i nu-i ucideți!
A sărit la noi.
Ajută-mă să-l ducem la infirmerie. La naiba.
Nu! Nu tu, nu tu. Tu mergi la o plimbare.
Haide!
Cawley o să mă strângă de boașe.
Laeddis.
Laeddis...
Ăsta-i iadul. Suntem în iad.
Te rog...
Mulțumesc.
Ajută-mă.
Pleacă!
Te rog, te rog!
Laeddis...
Mi-a spus că mă voi elibera de acest loc.
Ai promis.
Ai mințit.
Laeddis?
Laeddis!?
E al naibii de amuzant.
Ți-aud vocea.
N-o recunoști?
După toate discuțiile pe care le-am avut?
După toate minciunile pe care mi le-ai spus?
Lasă-mă să-ți văd fața.
Au spus că asta e casa mea.
Au spus că n-o să plec niciodată.
Iar tu ești pe cale să mă scoți.
Lasă-mă să-ți văd acum, fața blestemată!
De ce?
Ca să mă poți minți în continuare?
- Aici nu e vorba de adevăr! - Este.
- E vorba de prezentarea adevărului. - E vorba de tine!
Și Laeddis.
Despre asta a fost vorba tot timpul.
Am fost întâmplător.
O cale de intrare.
George?
George Noyce?
Nu, nu e posibil, nu poți fi aici.
Îți place?
Cine ți-a făcut asta, George?
Tu!
Cum adică?
Toate vorbele, toate vorbele tale nenorocite.
Și m-am întors aici din cauza ta!
George, o să te scot de aici.
O să găsesc o cale să repar asta. Mă înțelegi?
N-o să ies niciodată.
Am ieșit o dată, dar nu și a doua oară. Niciodată a doua oară.
- Spune-mi cum te-au adus aici. - Știau!
Nu pricepi?
Tot ce făceai. Întregul tău plan.
Ăsta-i un joc. Toate astea...
Sunt pentru tine.
Tu nu investighezi nimic.
Ești un șobolan nenorocit, într-un labirint.
George...
Te înșeli.
Serios?
Ai fost mult timp singur de când ești aici?
Am fost cu partenerul meu.
Nu ai mai lucrat cu el înainte, nu?
Ușurel...
E șerif federal din Seattle.
Nu ai mai lucrat cu el înainte, nu?
George, uite...
Cunosc oamenii. Am încredere în omul ăsta.
Atunci, ei deja au învins.
La naiba!
Or să mă ducă...
La far.
O să-mi scormonească prin creier.
Și sunt aici, doar din cauza ta!
George, o să te scot de aici. N-o să te ducă la far.
Nu-l poți ucide pe Laeddis și să dezvălui adevărul în același timp.
Trebuie să alegi. Înțelegi asta, nu?
Nu sunt aici, să ucid pe cineva.
- Mincinosule! - N-o să-l ucid. Îți jur!
E moartă.
Las-o în pace...
Las-o în pace.
Spune-i Teddy.
Spune-i că minte.
Trebuie să faci asta. Nu există altă cale.
- Las-o să plece. - Atunci când mi-ai adus acele flori...
Trebuie s-o faci!
Și ți-am spus că mi-ai rupt inima. Iar tu m-ai întrebat de ce?
Se joacă cu mintea ta.
Iar eu ți-am spus, că era de fericire...
O să te ucidă. O să te ucidă.
Vrei să descoperi adevărul? Atunci trebuie s-o lași în pace.
Nu pot. - Trebuie s-o lași în pace!
Nu pot! Nu pot.
Atunci nu vei părăsi niciodată insula asta.
Dolores?
Nu e în pavilionul ăsta.
A fost transferat...
În altă parte.
Dacă nu e în pavilionul A,
Mai poate fi într-un singur loc.
La far.
Hei!
Dumnezeu să ne ajute.
Șefu, avem probleme. Cawley și McPherson sunt în clădire.
Cawley a auzit că un infirmier s-a enervat tare pe un pacient,
apoi a fost trimis până pe acoperiș. S-a urcat să-l caute.
Să plecăm naibii de aici.
Pe aici.
Să mergem mai departe. Aparținem locului.
- Ce s-a întâmplat cu tine? - Cum adică?
Unde ai fost?
După ce l-am dus pe tipul ăla la infirmerie,
am aruncat o privire prin dosarele pacienților.
L-ai găsit pe Laeddis?
Nu.
- Nu l-am găsit. - Am găsit un lucru extraordinar.
Formularul lui de la internare.
Asta-i tot ce avea la dosar. Nu înregistrări de la sesiuni, nu incidente,
nu poze, doar asta. E ciudat.
Ia și te uită.
Mă uit mai târziu.
Ce se întâmplă șefu?
Mă uit pe el mai târziu, atâta tot.
Ashecliffe e într-acolo.
Nu merg la Ashecliffe.
Merg la farul acela.
Să văd ce naiba se întâmplă pe insula asta.
Iată-l.
La naiba!
Prea la sud. Va trebui să ne întoarcem.
Nu e cale să traversăm aceste stânci.
Ar fi o cale dacă vom coborî versantul, vedem ce-i în spatele copacilor...
Ar putea fi o cărare printre stânci.
Ce căutăm aici? Avem formularul de internare.
Avem dovada că aici sunt 67 de pacienți care public nu există.
O să merg la far, înțelegi?
Ce ar trebui să spun ca să te opresc.
De ce?
Pentru că a coborî acum pe întuneric, e sinucidere curată, de asta.
Bine.
Mai bine stai deoparte.
M-ai băgat în asta, șefu. Iar acum sunt blocat pe stânca asta.
Pe insula asta.
Fără ca nimeni să știe de noi. Iar acum... te comporți ca..
Ca ce anume?
Cum mă comport?
Ce naiba s-a întâmplat în acele celule, Ted?
- Cum crezi că e vremea în Portland, Chuck? - Sunt din Seattle.
Seattle?
Merg... singur.
Vin cu tine, partenere.
Am spus, singur.
Bine.
La naiba!
Știam că va dura... dar nu știam cât.
Chuck!
Haide!
Chuck!
Unde ești, prietene!
Chuck!
Cine ești?
Sunt Teddy Daniels.
Sunt polițist.
Ești șerif.
Corect.
Te deranjează...
Dacă-ți scoți mâinile de la spate?
De ce?
Să mă asigur că ceea ce ai, nu mă va răni.
O să-l păstrez...
Dacă nu te deranjează.
Din partea mea e în regulă.
N-am întâlnit demult o femeie.
Una adevărată.
Ți-ai ucis copiii?
Nu am avut copii.
Nu am fost căsătorită niciodată.
Am fost mai mult decât un pacient în Ashecliff. Am lucrat aici.
Ai fost infirmieră?
Am fost doctor, șerifule.
Crezi că sunt nebună?
- Nu, eu... - Și dacă spun că sunt nebună...
Nu prea ajută, nu-i așa?
Totul e ca în cărțile lui Kafka.
Dacă nu ești nebun
și protestezi, din contră,
le confirmi că ești.
Eu nu te urmăresc. Îmi pare rău.
O dată ce ești declarat nebun,
atunci tot ceea ce faci e denumit ca parte a nebuniei.
Protestele tale rezonabile sunt denumite, dezmințiri.
Temerile tale adevărate, sunt denumite paranoia.
Instinctele de supraviețuire sunt etichetate...
Ca mecanisme de apărare.
Ești mai isteț decât pari, șerifule. Asta probabil, nu-i un lucru bun.
Spune-mi un lucru...
Da...
Ce ți s-a întâmplat?
Am început să întreb despre transporturile mari de amital de sodiu.
- Și halucinogene pe bază de opiu. - Medicamente psihotropice.
Am început să întreb și despre operații.
Ai auzit de lobotomie trans orbitală?
Îi aplică pacientului electroșocuri,
apoi bagă în ochi un bisturiu și scormonește pe acolo
și scoate niște nervi.
Face pacientul mult mai supus.
Mai docil.
E barbar.
Fără scrupule.
Știi câtă durere pătrunde în corp, șerifule? Știi?
Depinde de locul unde pătrunde.
Nu are nimic de-a face cu carnea.
Creierul controlează durerea.
Creierul controlează teama, empatia, somnul, furia, foamea... totul.
Dacă l-ai putea controla?
Creierul?
Să re-creezi un om,
ca să nu simtă durerea.
Sau dragostea. Sau simpatia.
Un om care nu poate fi interogat pentru că nu are amintiri.
Nu vor putea lua toate aceste amintiri.
Niciodată.
Șerifule știi că nord coreeni au folosit pe americani, TBW,
in timpul experimentelor de spălare a creierului?
Îi transformă în soldați și trădători. Asta fac aici.
Crează fantome și le dau drumul în lume. Și fac lucruri pe care nimeni nu le-a făcut.
Nu ar putea. Aceste cunoștințe, aceste abilități...
Ar dura ani de zile.
Ani de zile de cercetări, experimente pe sute de pacienți.
De acum în 50 de ani, oamenii vor privi înapoi
și vor spune... aici a început totul.
Naziștii i-au folosit pe evrei, sovieticii
au folosit prizonieri în gulagurile lor, iar noi...
Am testat pacienți,
pe insula Shutter.
Nu, n-au făcut-o...
Înțelegi...
Că nu te pot lăsa să pleci?
Sunt șerif federal...
Nu mă pot opri.
Am fost un psihiatru stimat,
dintr-o familie respectabilă.
Nu a contat.
Te întreb...
Care au fost ultimele traume ale tale?
Ce contează?
Dacă e un eveniment particular în trecut
care ar putea fi considerat factor de pierdere a minții.
Pentru ca atunci când te închid aici...
Prietenii tăi, colegii tăi, vor spune... firește că a cedat.
Și cine n-ar face-o, după cele întâmplate.
Asta ar putea-o spune oricine.
- Absolut oricine. - Treaba e c-o vor spune despre tine.
Ce-ți face capul?
- Capul meu? - N-ai avut vise nostime?
Probleme de somn, dureri de cap...
Îmi plesnește capul de durere.
Iisuse!
Nu ai luat nicio pilulă, nu?
- Nici măcar aspirină? - Am uitat de aspirină.
Iisuse!
Și ai mâncat la cantină și ai băut cafeaua pe care ți-au dat-o.
Spune-mi că măcar ai fumat țigările tale.
Nu... nu.
Nu am făcut-o.
Durează între 36 și 48 de ore pentru ca narcoticele neuroleptice...
Să atingă nivelul suficient în sânge ca să-și facă efectul.
Întâi încep să-ți tremure mâinile.
Degetele mai întâi și apoi îți cuprinde toată mâna.
Ai avut coșmaruri în ultima perioadă, șerifule?
Spune-mi ce se întâmplă la far.
Spune-mi.
Operații pe creier.
De genul, "să deschidem craniul să vedem ce se întâmplă dacă tragem de asta."
Au învățat de la naziști.
Și apoi și-au creat stafiile.
Cine știe despre asta?
Adică pe insulă. Cine?
Toată lumea.
Haide, surorile, îngrijitorii?
- Nu e posibil... - Toată lumea.
Nu poți rămâne aici.
Ei cred că-s moartă și m-am înecat. Mi-e teamă că vin după tine, și mă pot găsi.
Îmi pare rău, dar trebuie să pleci.
O să mă întorc după tine.
N-o să fiu aici. Mă mut în fiecare zi. Un loc nou în fiecare noapte.
Dar pot veni să te iau, să te scot de pe insula asta.
N-ai auzit nimic din ce ți-am spus?
Singură scăpare de pe insulă e feribotul, și ei îl controlează.
N-o să pleci niciodată de aici.
Am un prieten.
Era cu mine ieri, dar am fost despărțiți.
L-ai văzut?
Șerifule...
Nu ai prieteni.
Iată-te.
Ne întrebam, când o să apari.
Ia un loc.
Haide.
Ai făcut o plimbare agale?
Pe afară.
Mă uitam prin jur.
Te-ai bucurat de ultimele daruri ale Domnului?
- Ce? - Darurile Domnului.
Violenta.
și am văzut un copac în livingul meu, a fost pentru mine
o mâna divină.
Dumnezeu iubește violenta.
- N-am observat. - Cu siguranță ai observat.
Altfel de ce ar fi așa de multă?
Suntem nebuni.
Așa suntem.
Plătim războaie, ardem sacrificii, jefuim și prădam
și sfâșiem carnea fraților noștri.
De ce? Pentru că D-zeu ne-a dat violenta să o suportăm în onoarea să.
Am crezut că D-zeu ne-a dat legile morale.
Nu mai sunt legi morale așa pure că furtuna asta.
Nu mai e lege de loc.
Nu mai e decât asta: violenta mea o poate învinge pe a ta?
- Nu sunt violent. - Ba ești.
Ești violent pe măsură ce ei vin.
Știu, pentru că și eu sunt violent pe măsură ce ei vin.
De la construirea societății am fost ridicați.
Am stat între tine și mâncare și ai aruncat cu pietre încercând să-mi iei mâncarea.
Bietul de tine
Cawley crede că ești inofensiv, că poți fi controlat, dar știu că ești diferit.
- Nu mă cunoști. - Ba da.
Ne cunoaștem de secole.
Dacă ar fi să-mi afund dinții în ochii tăi acum,
mă poți opri înainte de a te orbi?
Aș încerca.
Așa te vreau.
Pe unde ai umblat?
Aiurea. Ți-am admirat insulă.
Am uitat că o să pleci, acum că Rachel a fost găsită.
Cu siguranță.
Ce mai întâlnire...
Ah, da...
Se pare că o persoană neidentificată a fost ieri în pavilionul C.
A supus un pacient foarte periculos. Cu destulă ușurință.
Chiar așa?
Se pare că a avut o lungă conversație cu un schizofrenic paranoic, George Noyce.
Acest Noyce, așa ai spus că îl cheamă, nu?
- Vorbește doar tâmpenii, nu? - Absolut. Poate fi foarte supărător.
De fapt, acum două săptămâni, un pacient a fost atât de tulburat
de una din poveștile sale, încât l-a luat la bătaie.
O țigare?
Nu, mulțumesc. M-am lăsat.
Deci, o să pleci cu feribotul?
Categoric...
Cred că noi am obținut tot ce ne-am dorit de aici.
"Noi", Marshall?
Că tot veni vorba...
- L-ai văzut, doctore? - Pe cine?
Pe partenerul meu, Chuck.
Nu ai niciun partener, Marshall. Ai venit singur aici.
Știi ceva, aici am construit ceva important.
Iar lucrurile importante nu sunt înțelese la vremea lor.
Toată lumea vrea ceva peste noapte. Așa a fost întotdeauna.
Vreau să fac un lucru pe care oamenii, inclusiv tu, nu-l înțeleg
și nu am de gând să renunț fără luptă.
Se vede...
Spune-mi, din nou, despre partenerul tău.
Care partener?
Marshall...
Pleci undeva?
Nu. Doar... mă îndreptam spre feribot.
Mă tem că e în partea cealaltă.
Dacă aștepți puțin,
pot găsi pe cineva care să te ducă în port.
Ce e aici, doctore?
E... doar un sedativ?
- Te adoarme. - Dumnezeule...
Ce ai de gând să faci? Să mă omori?
El crede că meriți.
Pentru ce? Pentru că te-am provocat?
Scuză-mă, însă pe tine orice te provoacă.
Observații...
- Cuvinte... - Naziștii!
Și asta.
Și desigur, amintirile, visele...
Știai că cuvântul "traumă", înseamnă rană în limba greacă?
Iar cuvântul în germană pentru "vis" este "traumen".
"Ein traumen" -un vis-
Rănile pot crea monștrii.
Iar tu... tu ești rănit, Marshall.
Cred că ești de acord, atunci când vezi un monstru
trebuie să-l oprești.
- Sunt de acord. - Da...
Ce faci, scumpule?
Trebuie să ajungi la feribot.
Nu. Nu... nu.
Dacă lumea credea că Chuck e mort, atunci e perfect pentru experimentele lor.
Doar într-un singur loc l-ar duce.
Dacă mergi acolo, o să mori.
E partenerul meu. Dacă îi fac rău, dacă îl rețin fără voia să, trebuie să-l scot.
Nu mai pot pierde pe nimeni.
Nu merge acolo. Te rog, nu o fă, Teddy.
Îmi pare rău, draga mea.
Îmi place cravata acesta pentru că tu mi-ai dat-o.
Însă, de fapt...
E o cravată a naibii de urâtă.
Nu!
Nu mișca! Rămâi unde ești.
O să mă omori?
Nu. Nu o să te omor.
De ce ești udă, scumpo?
- Ce ai spus? - Știi foarte bine ce am spus.
Nu sunt gloanțe în pușca, apropo.
Ia loc.
Pentru numele lui D-zeu, usucă-te, altfel o să răcești.
Bine.
Cât de rău l-ai lovit pe paznic?
Nu știu despre ce vorbești.
Da. E aici.
Pune-l pe dr. Sheehan să-ți consulte omul înainte să-l trimiți aici.
Deci, dr. Shehan...
A venit cu feribotul în această dimineață.
Nu chiar.
Mi-ai distrus mașina. Îmi plăcea tare mult mașina aceea.
Îmi pare rău pentru asta.
Tremuri din ce în ce mai tare.
Cum e cu halucinațiile?
Pleacă de aici, Teddy.
Aici îți vei găsi sfârșitul.
- Nu e chiar atât de rău. - O să fie și mai rău.
Știu.
Dr. Solando...
Mi-a spus despre neuroleptice.
Chiar așa. Când ți-a spus?
Am găsit-o într-o peșteră de pe stânci. Însă nu o să ajungi la ea.
Nu mă îndoiesc.
Având în vedere că nu e adevărată.
Însă iluziile sunt mai puternice decât credeam.
Nu ai luat neuroleptice.
De fapt, nu ai luat niciun medicament.
Atunci, ce e asta? Ce naiba e asta?
Retractare.
Retractare?
De la ce? N-am mai băut nimic de când am ajuns pe insula asta.
De la clorpromazină.
Nu sunt adeptul medicamentelor, însă în cazul tău...
- Clorpro... cum ai spus? - Clorpromazină.
Același medicament pe care ți l-am administrat în ultimele 24 de luni.
Deci, în ultimii doi ani
ați avut pe cineva la Boston care mi-a dat medicamente.
Nu în Boston. Aici.
Ești aici de doi ani. Un pacient al acestei instituții.
După tot ce am văzut aici, doctore,
chiar crezi că mă poți convinge că sunt nebun, nu?
Știi cu ce fel de oameni am de-a face? Sunt șerif al Statelor Unite.
Ai fost șerif al Statelor Unite. Uite o copie a fișei tale
pentru care ai intrat în pavilionul C. E mărturia pacientului 67.
Dacă ai fi intrat în aripa principală, ne-ai fi putut "deconspira".
- Stai puțin... - Însă, cumva
nu ai avut timp să o citești. Poți să o faci acum.
Poți să o faci.
Pacientul e foarte inteligent, cu iluzii majore.
Veteran de armată decorat.
A fost închis pentru... eliberarea...
Fost șerif al Statelor Unite.
Cunoscută înclinație pentru violență.
Nu are remușcări pentru infracțiunile sale pentru că nu le recunoaște.
Pentru infracțiunile pe care le-a comis a inventat o serie de povestiri
care îl împiedică să recunoască adevărul faptelor sale.
M-am săturat de prostiile astea.
Unde e partenerul meu?
Unde e Chuck? Unde e?
Să încercăm altă metodă.
Numele de fată al soției tale a fost Chanal, nu-i așa?
- Nici măcar să nu vorbești despre ea! - Mi-e teamă că sunt nevoit.
Remarci ce au în comun aceste patru nume?
E Regula celor Patru.
- Andrew, ce vezi? - Dacă i-ai făcut ceva
- partenerului meu, e o încălcare... - Concentrează-te, Andrew. Ce vezi?
Numele... conțin aceleași litere.
Edward Daniels are exact aceleași 13 litere
ca și Andrew Laeddis. La fel ca și Rachel Solando
și Doloresc Chanal. Toate numele
- sunt anagrame ale celorlalte. - Tactici de intimidare.
Cu mine nu o să meargă.
Ai venit să cauți adevărul. Iată-l.
Numele tău e Andrew Laeddis.
Pacientul 67 de la Ashecliffe ești tu, Andrew.
Prostii!
Ai fost internat aici din ordin judecătoresc cu 24 de luni în urmă.
Infracțiunea ta e un groaznică. Una pentru care nu te poți ierta.
Așa că ți-ai inventat altă personalitate.
Să revenim la dovezi.
Ți-ai creat o poveste în care nu ești criminal, ești un erou.
Și ești în continuare șerif.
Ești aici la Ashecliffe datorită unui caz
și ai descoperit o conspirație.
Așa că orice ți-am spune despre cine ești sau ce ai făcut
le vei putea respinge ca fiind minciuni, Andrew.
Numele meu e Edward Daniels.
Am auzit fantezia aceasta timp de doi ani. Cunosc toate detaliile.
Pacientul 67. Furtuna. Rachel Solando.
Partenerul care-ți lipsește. Visele pe care le ai în fiecare noapte.
Ai fost atacat, însă e posibil să nu fi ucis niciun paznic.
Mi-aș dori să te pot lăsa să trăiești în lumea ta fantastică.
Chiar mi-aș dori.
Însă ești violent, antrenat, periculos. Ești cel mai periculos pacient de aici.
Ai rănit personalul, paznicii și alți pacienți.
În urmă cu două săptămâni l-ai atacat pe George Noyce.
Nu am făcut așa ceva!
- Tu ai ordonat ca el să fie atacat. - Nu am făcut așa ceva.
Dă-mi un singur motiv pentru care aș pune mâna pe el.
Pentru că ți-a spus Laeddis.
Și ai face orice să nu fi el.
Am un transcript al conversației pe care ai avut-o ieri cu Noyce.
Întotdeauna a fost vorba despre tine și Laeddis.
Scrie că e vorba despre mine și despre Laeddis.
Când l-ai întrebat ce s-a întâmplat cu fața lui,
a spus, și citez din nou, "tu ai făcut-o".
- A fost doar o expresie... - Aproape l-ai omorât.
Directorul și Consiliul Director au hotărât că ceva trebuie să se facă.
Dacă nu te vom însănătoși acum, chiar acum,
se vor lua măsuri definitive pentru a ne asigura că nu vei mai face rău nimănui.
Te vor desensibiliza, Andrew.
Înțelegi?
Da, înțeleg.
Înțeleg foarte bine.
Dacă nu vă fac pe plac, în micuțul vostru joc,
dr. Naehring mă va transforma într-una dintre fantomele sale.
Cum rămâne cu partenerul meu?
O să spui Departamentului de Poliție că el e doar un mecanism de apărare?
Bună, șefu`.
Ce naiba se întâmplă aici?
Lucrezi pentru el?
Îmi pare rău că nu s-a putut altfel. Cineva trebuia să aibă grijă de tine.
Adică, să mă urmărească, nu?
Să mă urmărească la fiecare pas.
Cine... ești?
Cine ești? Spune-mi.
Nu mă mai recunoști, Andrew?
Am fost psihiatrul tău principal în ultimii doi ani.
Eu sunt Lester Sheehan.
Ți-am povestit despre soția mea...
- Știu. - Am urcat pe o stâncă să te salvez.
Am avut încredere în tine. Am riscat totul venind aici, după tine. Totul!
Știu, șefu`.
Nu mai avem mult timp, Andrew,
Am jurat în fața Consiliului Director ca voi pune la cale
cel mai radical, extravagant spectacol
încercat vreodată în psihiatrie și că te va aduce înapoi.
Le-am spus că dacă vom finaliza acest spectacol
te-am putea determina să vezi cât de neadevărat sau imposibil este totul.
Timp de două zile ai văzut ce e aici.
Spune-mi, unde sunt experimentele naziste,
sălile de operație satanice?
Andrew, ascultă-mă.
Dacă dăm greș cu tine,
tot ce am încercat să facem aici va fi discreditat.
Totul.
Suntem în prima linie a unui război,
și acum, totul e în mâna ta.
Nu mișcați!
- Andrew, nu! - Numele meu e Edward Daniels.
Pistolul acesta e încărcat. Îmi dau seama după greutatea lui.
Înțeleg. Acela e pistolul tău, dle șerif? Ești sigur?
Inițialele mele sunt pe lateral. Pe butoi e zgârietură
de când Phillip Stanton m-a împușcat. De data asta nu te mai joci cu mintea mea.
Atunci trage. Pentru că doar așa vei scăpa de pe insula asta.
Andrew, te rog, nu.
Pistolul meu...
Ce i-ai făcut nenorocitului de pistol.
E o jucărie, Andrew.
Îți spunem adevărul.
Dolores era nebună. Maniaco-depresivă. Tendințe de sinucidere.
Tu erai alcoolic. Nu te-ai băgat. Ai ignorat tot ce ți s-a spus.
Te-ai mutat în acea casă de lângă lac după ce ea, în mod intenționat,
ți-a incendiat apartamentul de la oraș.
Mințiți, ticăloșilor!
Nu faceți decât să mă mințiți.
Aceștia sunt copiii tăi.
Serena...
- Henry... - Eu nu am copii.
Soția ta i-a înecat
la cabana de lângă lac.
Iar aici, micuța, cea pe care o visezi
în fiecare noapte.
Nu am avut nicio fetiță.
Cea care-ți spune în continuu că ar fi trebuit să o salvezi.
Să-i salvezi pe toți.
Fiica ta...
Numele ei e Rachel. Nu o să admiți că a trăit vreodată?
Așa o să faci, Andrew?
Îmi pare rău, scumpule.
Ți-am spus să nu vii aici.
Ți-am spus...
Că aici o să fie sfârșitul tău.
M-am întors. I-am condus până
la ieșirea din Oklahoma. Cred că am făcut peste zece opriri
de aici până în Tulsa. Aș dormi o săptămână.
Dolores?
Dolores?!
Dolores?
Scumpo...
De ce ești udă?
Mi-a fost dor de tine.
Vreau să mergem acasă.
Ești acasă!
Unde sunt copiii?
Sunt la școală.
E sâmbătă, draga mea.
Nu se țin cursuri sâmbătă.
La școala mea se țin.
Dumnezeule!
Doamne Dumnezeule, nu!
Haide, haide!
Te rog, Dumnezeule, nu.
Nu!
Să-i ducem în bucătărie.
Îi uscam...
Le schimbăm hainele...
Vor fi păpușile noastre vii.
Mâine îi putem duce la picnic.
Dacă m-ai iubit vreodată, Dolores...
Te rog nu mai vorbi.
Te iubesc.
Eliberează-mă!
Scumpo...
O să le facem baie...
- Te iubesc atât de mult. - Și eu te iubesc. Te iubesc.
Andrew...
Andrew, mă auzi?
Rachel! Rachel, Rachel...
Rachel.
Care Rachel?
Rachel Laeddis...
Fiica mea.
De ce ești aici?
Pentru că mi-am ucis soția.
De ce ai făcut așa ceva?
Pentru că ne-a ucis copiii.
Și mi-a spus să o las baltă.
- Cine e Teddy Daniels? - Nu există.
Nici Rachel Solando. I-am inventat.
De ce?
Trebuie să o auzim din gura ta.
După prima ei tentativă de sinucidere,
Dolores mi-a spus că...
are o insectă...
care locuiește în creierul său.
O putea simți...
plimbându-se de-a lungul craniului ei...
trăgând de orice fir, doar pentru distracție.
Așa mi-a spus.
Așa mi-a spus și n-am ascultat-o.
Am iubit-o atât de mult.
De ce i-ai inventat?
Pentru că nu pot accepta că Dolores ne-a ucis copiii.
I-am ucis... pentru nu am internat-o pe ea.
I-am ucis...
Iată care e teoria mea, Andrew. Am mai avut succes odată,
cu nouă luni în urmă, însă apoi ai dat din nou înapoi.
- Nu-mi amintesc. - Știu.
Te resetezi, Andrew. Ca și o casetă
care cântă în continuu într-o buclă fără de sfârșit.
Sper că ce am făcut aici e îndeajuns pentru a nu se mai întâmpla din nou.
Însă, trebuie să știu...
că ai acceptat realitatea.
Ai venit după mine, doctore?
Ai încercat să mă ajuți când nimeni nu mai voia.
Numele meu e Andrew Laeddis...
Și mi-am ucis soția în primăvara anului 1952.
Cum te simți în dimineața aceasta?
Bine. Tu?
Nu mă pot plânge.
Care e următoarea noastră mișcare?
Tu să-mi spui.
Trebuie să plecăm de pe insula asta, Chuck.
Să ne întoarcem pe continent. Orice s-ar întâmpla aici, nu e bine.
Nu-ți face griji, partenere. Nu ne vor prinde.
Așa e. Suntem prea deștepți pentru ei.
Da, așa e. Nu-i așa?
Locul ăsta mă face să mă gândesc.
Da? La ce șefu`?
Ce e mai rău?
Să trăiești ca un monstru...
sau să mori ca un om cumsecade.
Teddy?
Traducerea și adaptarea: dorula/FlorinA/Shadow/Subtitrari-noi Team
<bh